29.970 FPS 54 min 51 s
הייתה גברת צעירה של אונגר אשר ניהלה רומן עם קונגר
הם אמרו, "איך זה מרגיש "?לשכב עם צלופח
,ובכן," היא אמרה" "בדיוק כמו גבר, רק ארוך יותר"
בדרך כלל, אנשים מבינים את הלקח של הפסיכואנליזה הפרוידיאנית
כאילו המשמעות הסודית .של הכל היא מיניות
.אבל זה לא מה שרוצה פרויד לומר
אני חושב שפרויד רוצה לומר .בדיוק את ההיפך
זה לא שהכל הוא ,מטאפורה למיניות
,שלא משנה מה אנחנו עושים .אנחנו תמיד חושבים על זה
השאלה הפרוידיאנית היא, אבל מה ?אנחנו חושבים כאשר אנחנו עושים את זה
~ מדריך הסוטה לקולנוע ~
מוצג על ידי הפילוסוף והפסיכואנליטיקאי
סלבוי זיזק
:תרגום BoAzB
- חלק שני -
במיניות, זה אף פעם ,רק אני והשותף או שותפה שלי
,או יותר שותפים .מה שאתם עושים
זה תמיד... צריך שיהיה .תמיד איזה אלמנט פנטסמטי
צריך להיות איזה אלמנט שלישי מדומיין
...מה שהופך אותי ,הופך לאפשרי עבורי
.שמאפשר לי לעסוק במיניות
אם יורשה לי להיות קצת חצוף ,ולהתייחס לחוויה מצערת
,שכנראה מוכרת לרובנו
איך זה קורה שבזמן שמישהו ,עוסק בפעילות מינית
.פתאום הוא מרגיש מטופש
.הוא מאבד את הקשר לאקט
,כאילו, "אלוהים, מה אני עושה כאן "?עושה את התנועות החוזרות המטופשות האלה
.וכן הלאה וכן הלאה
,שום דבר לא משתנה במציאות
ברגעים המוזרים האלה .שבהם אני, כביכול, התנתקתי
זה פשוט כי אני מאבד .את תמיכת הפנטסיה
,יש קסם שאין לעמוד בפניו
,לפחות עבורי בסצנה מפחידה זו
כאשר ניאו מתעורר משנתו בתוך המטריקס
והופך להיות מודע למה שהוא באמת ,בתוך המיכל העוברי הזה
,צף בנוזל ,מחובר למציאות וירטואלית
שבו אתה מופחת לאובייקט פסיבי לחלוטין
כאשר האנרגיה שלך .נשאבת ממך
אז למה המטריקס ?זקוק לאנרגיה שלנו
אני חושב שהדרך הנכונה .לשאול את השאלה הזאת היא להפוך אותה
,לא למה המטריקס ​​צריך את האנרגיה ?אלא למה האנרגיה צריכה את המטריקס
,כלומר מכיוון שאני חושב שהאנרגיה
,שאנו מדברים עליה היא ליבידו ,היא התענוג שלנו
מדוע החשק המיני שלנו ?צריך את היקום הוירטואלי של הפנטסיות
,למה אנו לא יכולים פשוט ליהנות באופן ישיר ?שותף ליחסי מין וכן הלאה
.זו השאלה הבסיסית ?למה ​​אנו צריכים את התוספת הווירטואלית הזו
הליבידו שלנו זקוק לאשליה .כדי לקיים את עצמו
אחד המוטיבים המעניינים ביותר ,במדע בדיוני הוא זה של מכונת האיד
אובייקט שיש לו את יכולת הקסם
לממש ישירות לפנינו
,את החלומות הכמוסים ביותר שלנו .התשוקות, אפילו רגשות האשם
יש לזה מסורת ארוכה ,בסרטי מדע בדיוני
אבל כמובן הסרט על מכונת איד .הוא "סולאריס" של אנדריי טרקובסקי
,סולאריס" הוא סיפורו של קלווין" פסיכולוג, שנשלח ברקטה
,לחללית שמקיפה את סולאריס .כוכב לכת חדש שהתגלה
דברים מוזרים מדווחים .מהחללית
כל המדענים שם ,משתגעים
ואז קלווין מגלה .מה קורה שם
לפלנטה זו יכולת קסם לממש ישירות
,את הטראומות העמוקות ביותר שלך .חלומות, פחדים, תשוקות
הפנים הכמוס ביותר .של המרחב הפנימי שלך
גיבור הסרט מוצא בוקר אחד
,את אשתו שנפטרה .שהתאבדה לפני שנים
,אז הוא מממש לא כל כך את תשוקתו .כמו את תחושת האשמה שלו
כאשר הגיבור מתמודד ,עם שיבוט הרפאים, כביכול
,של אשתו המנוחה
למרות שהוא נראה ,מאוד אוהד
,רוחני, מהורהר וכן הלאה
הבעיה הבסיסית שלו .היא כיצד להיפטר ממנה
מה שהופך את "סולאריס" כה נוגע ללב ,הוא, שלפחות באופן פוטנציאלי
זה מעמת אותנו עם עמדה סובייקטיבית ,טרגית זו של האישה
אשתו, שמודעת לכך
,שאין לה עקביות .שאין לה הוויה מלאה משלה
.אני אפילו לא יודעת מי אני .אני לא זוכרת
ברגע שאני עוצמת את עיני אני לא יכולה ?לזכור איך הפנים שלי נראות, ואתה
,לדוגמא יש לה פערים בזכרונה
כי היא יודעת רק .מה שהוא יודע שהיא יודעת
?אתה מכיר את עצמך
.כמו כל אדם
.היא רק החלום שלו שהתגשם
והאהבה האמיתית שלה אליו מתבטאת
בניסיונותיה הנואשים ,למחוק את עצמה
,לבלוע רעל או משהו ,רק כדי לנקות את השטח
כי היא מנחשת .שזה מה שהוא רוצה
?זה מחריד, לא
אני לא אתרגל !לתחיות המתמידות האלה
קל יחסית להיפטר .מאדם אמיתי
,אתה יכול לנטוש אותו או אותה .להרוג אותו או אותה, לא משנה מה
,אבל מרוח רפאים, נוכחות רפאים .הרבה יותר קשה להיפטר
זה נדבק אליך .כמו נוכחות של צל
?האם אני מגעילה אותך- .לא-
!אתה משקר- !תפסיקי עם זה-
!אני בטח נראית מגעיל
מה שאנחנו מקבלים כאן .הוא המיתולוגיה הגברית הנמוכה ביותר
רעיון זה שאישה .אינה קיימת בכוחות עצמה
שאישה היא רק חלומו הממומש של גבר
או אפילו, כמו שטוענים האנטי-פמיניסטים .הרדיקלים, אשמתו של הגבר ממומשת
נשים קיימות בגלל .שהתשוקה הגברית הפכה טמאה
,אם גבר מטהר את תשוקותיו ,נפטר מחומר מלוכלך
,פנטסיות .אישה חדלה מלהתקיים
,בסופו של הסרט ,'אנחנו מקבלים מעין 'סעודת האדון
,פיוס שלו לא עם אשתו .אלא עם אביו
?האם ראית את "ורטיגו" של היצ'קוק- .מצטער, אני לא מבין-
.מצטער. "ורטיגו" של היצ'קוק, הסרט
.אלפרד היצ'קוק .אני חושב שזה קרה כאן, אתה יודע
.אה, אתה לא מכיר את הסצנה, בסדר- .כנראה-
,לעתים קרובות דברים מתחילים כזיוף ,לא אותנטיים, מלאכותיים
אבל אתה נלכד .בתוך המשחק של עצמך
."וזו הטרגדיה האמיתית של "ורטיגו
,זהו סיפור על שני אנשים ,שכל אחד מהם בדרכו שלו או שלה
נלכדים במשחק מראית העין .של עצמם
,לשניהם ,למדלן ולסקוטי
.מראית העין גוברת על המציאות
?"מה הוא סיפורו של "ורטיגו ,זהו סיפור על שוטר בדימוס
שיש לו פחד פתולוגי מגבהים .בגלל תקרית בקריירה שלו
ואז חבר ותיק שוכר אותו ,לעקוב אחר אשתו היפה
.בגילומה של קים נובאק
האישה אחוזת דיבוק באופן מסתורי
על ידי רוח הרפאים של יפיפיית העבר .הספרדית המנוחה, קרלוטה ואלדס
.השניים מתאהבים
.האישה הורגת את עצמה
,"החלק הראשון של "ורטיגו ,עם התאבדותה של מדלן
אינו ממוטט ,כפי שהוא היה יכול להיות
,כי זהו באמת אובדן מחריד .אבל בעצם האובדן הזה, האידיאל שורד
הרעיון של האישה הפטאלית .אוחז בך לגמרי
,מה שבסופו של דבר דימוי זה
הדמות המרתקת של האישה .הפטאלית, מייצגת, הוא מוות
המשיכה של יופי היא תמיד .הצעיף המכסה סיוט
,כמו הרעיון של יצור מרתק
,אבל אם תתקרב אליה יותר מדי
,אתה רואה חרא, ריקבון .אתה רואה תולעים זוחלות בכל מקום
התהום האולטימטיבית ,אינה תהום פיזית
אלא התהום של .העומק של אדם אחר
זה מה שפילוסופים מתארים .כלילה של העולם
,כמו כשאתה רואה אדם אחר .בתוך העיניים שלו או שלה, אתה רואה את התהום
זו הספירלה האמיתית .המושכת אותנו פנימה
,סקוטי נותר לבד, שבור .לא יכול לשכוח אותה
הוא משוטט בעיר .בחיפוש אחר אישה, אישה דומה
.משהו כמו האישה שנפטרה
.הוא מגלה נערה רגילה, די וולגרית
,סופו של הסיפור, כמובן
הוא בנוסח ,"בדיחה של "האחים מרקס
,האיש הזה נראה כמו אידיוט" ,מתנהג כמו אידיוט
.זה לא צריך להטעות אותך" ."האיש הזה הוא אידיוט
האישה החדשה שנמצאה ,נראית כמו מדלן
,מתנהגת כמו מדלן .היפיפייה הפטאלית
.אנו מגלים שהיא מדלן
מה שאנו למדים הוא ,שידידו של סקוטי
,ששכר את סקוטי ,שכר גם את האישה הזאת, ג'ודי
להתחזות למדלן במזימה שטנית
,להרוג את מדלן האמיתית, אשתו .ולקבל את רכושה
אנחנו יכולים רק .לראות הרבה זה את זו
?למה? כי אני מזכירה לך אותה
.זה לא מאוד מחמיא
צילום הפרופיל ב"ורטיגו" הוא אולי .צילום המפתח של הסרט כולו
,יש לנו שם את הזהות של מדלן ,או ליתר דיוק של ג'ודי
.בכל המתח הטרגי שלה
הוא מספק את הרקע האפל לפרופיל המרתק האחר
.של מדלן במסעדה של ארני
,סקוטי מתבייש מדי .מפחד להסתכל ישירות
זה כאילו מה שהוא רואה ,הוא החומר של חלומותיו
באופן מסוים יותר ממשי בשבילו
מאשר המציאות של האישה .מאחורי גבו
.גם זה לא מאוד מחמיא
אני רק רוצה להיות איתך .עד כמה שאני יכול, ג'ודי
,כאשר אנו רואים פנים .זה בעצם תמיד חצי פנים
,סובייקט הוא משהו חלקי
.פנים, משהו שאנחנו רואים .מאחוריהם, יש חלל ריק, לא כלום
וכמובן, אנו נוטים באופן ספונטני למלא ריקנות זו
עם הפנטסיות שלנו על .העושר של אישיות האדם, וכן הלאה
,לראות מה חסר במציאות
,לראות את זה כמות שזה .שם אתה רואה את הסובייקטיביות
להתעמת עם סובייקטיביות משמעו .להתעמת עם נשיות
.אישה היא הסובייקט .גבריות היא מזויפת
גבריות היא בריחה מהמימד הקיצוני ביותר
.והמסויט של סובייקטיביות
?סקוטי, מה אתה עושה- .אני מנסה לקנות לך חליפה-
.אבל אני אוהבת את השנייה שהיא לבשה
.ואת זאת, זאת יפה- .לא, לא. אף אחת מהן לא נכונה-
אני חושבת שאני יודעת לאיזו חליפה .אתה מתכוון. היה לנו אותה לפני כמה זמן
.תן לי ללכת ולראות .ייתכן שעדיין יש לנו את המודל הזה
.תודה לך
אתה מחפש את החליפה .שהיא לבשה, בשבילי
.אתה רוצה אותי לבושה כמוה- .ג'ודי, אני רק רוצה שתיראי יפה-
אני מכיר את סוג החליפה .שתראה טוב עליך
!לא, אני לא אעשה את זה
.ג'ודי
.לא יכול להיות שזה כל כך משנה בשבילך ...אני רק רוצה לראות מה
.לא, אני לא רוצה בגדים .אני לא רוצה שום דבר
.אני רוצה לצאת מכאן- .ג'ודי, עשי זאת בשבילי-
.הנה
.כן, זהו זה- .כך חשבתי-
,כאשר ג'ודי, שעוצבה מחדש כמדלן
.יוצאת מהדלת, זה כמו פנטסיה ממומשת
וכמובן, יש לנו .שם מושלם למימוש פנטסיות
.'זה נקרא 'סיוט
.הפנטסיה מומשה ?מה זה אומר
כמובן, זה תמיד מתקיים .על ידי אלימות קיצונית
,האלימות, במקרה זה של סקוטי ,המעצב מחדש באכזריות את ג'ודי
,נערה אמיתית, פשוטה .למדלן
,זהו באמת תהליך של השפלה
אשר הוא גם המתת .תשוקתה של האישה
,זה כאילו כדי שיוכל להיות איתה ,להשתוקק לה
,לקיים יחסי מין איתה ,עם האישה
,סקוטי צריך לדכא אותה .לשנות אותה לאישה מתה
,זה כאילו, שוב ,עבור הליבידו הזכרי
,בפרפראזה על אמרה ישנה וידועה .האישה הטובה היחידה היא אישה מתה
,סקוטי לא באמת מוקסם ממנה .אלא מהסצנה כולה, מההצגה
,הוא מביט סביב, בודק
האם הקואורדינטות הפנטסמטיות ?באמת כאן
בשלב זה, כאשר המציאות ,תואמת את הפנטסיה באופן מלא
סקוטי יכול סוף סוף לממש .את יחסי המין שנדחו זמן כה רב
אז התוצאה של אלימות זו היא תיאום מושלם
.בין פנטסיה למציאות
.סוג של קצר במעגל סגור
,'בסרטיו של לינץ .חושך הוא באמת כהה
,האור הוא באמת בלתי נסבל .אור מסנוור
.אש ממש מכאיבה, כל כך חמה
ברגעים אלה ,של חושניות עוצמתית
,זה כאילו אירועים על המסך עצמו
מאיימים לחרוג מגבולות ,המסך ולמשוך אותנו לתוכו
.להגיע אלינו
,זה שוב כאילו מרחב הפנטסיה
,המרחב הבדיוני של הנרטיב הופך עוצמתי מדי
ומושיט את ידו כלפינו הצופים .כך שאנו מאבדים את המרחק הבטוח שלנו
זהו המתח הנכון .של היקום הלינצ'יאני
,היופי של לינץ' הוא, שאם אתה בוחן זאת זה אף פעם לא ברור
האם זה באמת הממשי הברוטלי המוצג שם ?שמטריד אותנו, או שמא זו הפנטסיה שלנו
"ממש בתחילת "קטיפה כחולה ,'של דיוויד לינץ
אנו רואים עיירה אידילית .אמריקנית קטנה
מה יכול להיות יותר נורמלי ,מאב המשפחה
,בחזיתו של בית לבן ונקי ?משקה את הדשא
,אבל פתאום ,האב לוקה בהתקף לב
.נופל לדשא
ואז, במקום להראות ,את המשפחה מבולבלת
,קוראים לאמבולנס ,מה שלא יהיה
.לינץ' עושה משהו לינצ'יאני טיפוסי
המצלמה נעה ,קרוב מאוד לדשא
,אפילו חודרת לדשא
ואנו רואים מה הוא הממשי .של הדשא האידילי הירוק הזה
,אנחנו צריכים לא לשכוח
שזה קורה בדיוק .כאשר לאב יש התקף
,כלומר, כאשר, באופן סמלי .הסמכות האבהית מתפרקת
!אני אשלח אותך ישר לגיהינום, בן זונה- ...בחלומות-
.אני הולך איתך...
.בחלומות... אני הולך איתך
.בחלומות, אני מדבר איתך- .בחלומות... אני מדבר... איתך-
.בחלומות, אתה שלי- .בחלומות... אתה שלי-
,ההיגיון כאן הוא פרוידיאני למהדרין
כלומר, אנו בורחים אל חלום
.כדי למנוע קיפאון בחיים האמיתיים שלנו
אבל אז, מה שאנו נתקלים בו ,בחלום הוא עוד יותר נורא
,כך שבסופו של דבר ,אנחנו ממש בורחים מהחלום
.בחזרה למציאות
זה מתחיל עם, "חלומות הם ,למי שאינם יכולים לסבול
,שאינם חזקים מספיק ."למציאות
זה נגמר עם, "מציאות היא למי ,שאינם חזקים מספיק כדי לשאת
."כדי להתמודד עם החלומות שלהם
"כביש אבוד" ו"מלהולנד דרייב" .הן שתי גרסאות של אותו הסרט
,מה שעושה את שני הסרטים כביש אבוד" במיוחד, כל כך מעניינים"
,הוא איך הם מניחים את שני המימדים
,מציאות ופנטסיה, זה לצד זה .באופן אופקי, ניתן לומר
.זה חייב להיות מסוכן נדל"ן
"מה שאנחנו מקבלים ב"כביש אבוד
,היא המציאות האפרורית, החדגונית .של המעמד הבינוני-עליון בפרברים
,הגיבור, הנשוי לפטרישה ארקט
מאוים בבירור ,על ידי החידתיות של אשתו
.שאינה מגיבה כראוי לחיזוריו
,כשהם מקיימים יחסי מין .הוא נכשל באופן חרוץ
מה שהוא מקבל ממנה הוא .סוג של טפיחה מתנשאת על הכתף
.זה בסדר
.השפלה טוטאלית
.זה בסדר
,לאחר שהרג אותה באקט של תסכול .הגיבור נכנס למרחב הפנטסיות שלו
שם הוא ממציא מחדש ,לא רק את עצמו
.אלא את הסביבה החברתית כולה
קפטן, זה ממש מפחיד .מה שקורה כאן
במה? בסוג של יקום שאנו מוצאים .בדרך כלל בפילם נואר
,אשתו של הגיבור, שהיא ברונטית .הופכת להיות בלונדינית
.במציאות, היא עצורה
כאן, היא משבחת את הגיבור בתוך מרחב הפנטסיה כל הזמן
על היכולות המיניות שלו .וכן הלאה
נראה כאילו החלום הוא הגשמה .של מה שהוא חיפש
.במציאות, המכשול היה פנימי .הקשר המיני שלהם פשוט לא תפקד
,בתוך מרחב הפנטסיה .המכשול מוחצן
.זה יום יפה
מר אדי הוא אדונה של פטרישיה ארקט
.בתוך מרחב הפנטסיה
הוא המכשול .לקיום יחסי מין
אם אי פעם הייתי מגלה ,שמישהו מתעסק איתה
הייתי לוקח את זה, והייתי דוחף את זה ,כל כך עמוק בתחת שלו
.שזה היה יוצא לו מהפה
הרגעים המוזרים באמת הם אלה ,כאשר המעבר השני מתרחש
,כאשר מרחב הפנטסיה, חזיון החלום ,כביכול, כבר מתפורר
.אבל אנחנו עדיין לא חזרנו למציאות
,מרחב ביניים זה
,לא מרחב הפנטסיה ולא מציאות
,המרחב הזה של מעין אלימות בראשיתית
...פיזור, בלבול אונטולוגי
,זהו הרגע החתרני ביותר... .האימה האמיתית של הסרטים האלה
,לקראת סוף אפיזודת הפנטסיה הזו ,כאשר אנחנו מקבלים את האקט המיני
.גם שם האישה נמנעת מהגיבור
.אני אף פעם לא אהיה שלך
".היא לוחשת, "אני אף פעם לא אהיה שלך
,ובאותה נקודה טראומטית .אנו נמשכים בחזרה למציאות
כאשר הגיבור נתקל .בדיוק באותו מבוי סתום
,הדבר בו הסרט באמת עוסק ,נקודת המוקד שלו
זה לא הגיבור, זו כמובן .חידת התשוקה הנשית
,אני מעורב בתעלומה אני באמצע תעלומה
.והכל סודי
?אתה כל כך אוהב תעלומות- .כן-
.את תעלומה
,אני אוהב אותך
.מאוד
חידת הסובייקטיביות הנשית ,'בסרטיו של דיוויד לינץ
.זה הפער בין סיבה ותוצאה
,אתה עושה משהו לאישה
אבל אתה אף פעם לא יודע .מה תהיה התגובה
.ג'פרי, לא, בבקשה
מערכת היחסים שלי כלפי צבעונים .היא בטבעה לינצ'יאנית
.אני חושב שהם מגעילים ...תארו לעצמכם. האין אלה איזה סוג של
,איך אתה קורא לזה, ואגינה דנטאטה
ואגינות עם שיניים המאיימות ?לבלוע אותך
אני חושב שפרחים הם משהו .מגעיל מיסודו
אני מתכוון, האם אנשים מודעים ?איזה דבר נורא הם הפרחים האלה
אני מתכוון, בעצם זוהי הזמנה פתוחה
,לכל החרקים והדבורים ."בואו ותזיינו אותי"
אני חושב שפרחים .צריכים להיות אסורים לילדים
פתאום ראיתי שתי דמויות .קופצות על הסלעים מעלינו
.הם הסתתרו והציצו מדי פעם
,"יש שני בנים שמסתכלים עלינו" .אמרתי לה. שמה היה קתרינה
,תני להם לראות", היא אמרה" .והתהפכה על גבה
.זו הייתה הרגשה מוזרה
,רציתי לקפוץ ולשים עלי את החלוק אבל אני רק שכבתי על הבטן
,עם התחת שלי באוויר .לחלוטין ללא בושה, רגועה לגמרי
אנו הגברים, לפחות במצבנו הרגיל ,של מיניות פאלוצנטרית
גם כאשר אנחנו עושים את זה ,עם אישה אמיתית
אנחנו עושים את זה למעשה .עם הפנטסיה שלנו
אישה מצטמצמת .לאבזר אוננות
אישה מעוררת אותנו במידה שהיא .נכנסת למסגרת הפנטסיה שלנו
.עם נשים, זה שונה
ההנאה האמיתית היא לא בלעשות את זה .אלא בלספר על זה אחר כך
,כמובן ,נשים נהנות ממין באופן מיידי
אבל אני מקווה שאני רשאי כגבר ,להציע השערה נועזת
,שאולי, בזמן שהן עושות את זה
הן כבר מגלמות או משלבות ,את המרחק הנרטיבי המינימלי הזה
כך שהן כבר מתבוננות בעצמן
.והופכות את זה לנרטיב
יש ב"פרסונה" של אינגמר ברגמן סצנה נפלאה שבה
ביבי אנדרסון מספרת ,לליב אולמן הדומת
סיפור על אורגיה קטנה על חוף .שהתקיימה לפני שנים
סצנה זו היא כל כך ארוטית
דווקא משום שברגמן עמד בהצלחה
.בפיתוי של פלאשבק
.אין פלאשבק, רק מילים
כנראה אחת הסצנות הארוטיות ביותר .בכל ההיסטוריה של קולנוע
קתרינה פתחה את כפתורי מכנסיו .והתחילה לשחק איתו
כשהוא גמר .היא לקחה אותו בפיה
הוא התכופף והחל .לנשק אותה על הגב
היא הסתובבה, לקחה את ראשו בשתי ידיה .ונתנה לו את החזה שלה
,הילד האחר התרגש כל כך .אז הוא ואני התחלנו שוב
.זה היה טוב כמו בפעם הראשונה
.אז שחינו ונפרדנו .כשחזרתי, קרל הנריק כבר חזר מהעיר
אכלנו ארוחת ערב .ושתינו יין אדום שהוא הביא
.ואז שכבנו
.זה מעולם לא היה כה טוב, לפני כן או מאז ?האם את יכולה להבין את זה
למרות שנראה ,כי המיניות עוסקת בגוף
.זה לא באמת אודות הגוף
זה איך פעילות גופנית .מדווחת במילים
הפיתוי המיני האולטימטיבי .נמצא במילים
.אני יכול להיות מה שאת רוצה שאהיה
את רוצה שאני אהיה רומנטי, אקח אותך .למסעדה יוקרתית, אין בעיה
...את רוצה שאני ,אהיה החבר הכי טוב שלך ואזיין אותך
...אתייחס אליך טוב, אלקק את הכוס שלך .אין בעיה
.אין הרבה שלא עשיתי
הדבר היחיד שאני לא אעשה .הוא להרביץ לך
,המתח המוזר ובאותו הזמן, הקשר ההדדי
בין מציאות ופנטסיה
אנחנו יכולים לקבל את זה בצורה הטהורה .ביותר במקרה המוזר של פורנוגרפיה
,פורנוגרפיה היא, אכן כך .ז'אנר שמרני
זה לא ז'אנר .שבו הכל מותר
זהו ז'אנר המבוסס .על איסור יסודי
אנו חוצים סף אחד, אתה יכול .לראות הכל, תקריבים וכן הלאה
אבל המחיר שאתה משלם עבור כך
הוא שהנרטיב שמצדיק פעילות מינית .לא צריך להילקח ברצינות
תסריטאים של פורנוגרפיה .לא יכולים להיות כל כך טיפשים
אתם יודעים... הנרטיבים הוולגרים האלה ,של עקרת בית לבד בבית
,שרברב מגיע, מתקן את החור ואז עקרת הבית פונה אליו
,סליחה, אבל יש לי עוד חור לסתום" .אתה יכול לעשות את זה?", או משהו כזה
,זה... ברור .יש כאן סוג כלשהו של צנזורה
או שיש לך סרט עם מעורבות רגשית
אבל אז אתה צריך להפסיק .לפני שמראים את הכל, אקט מיני
,או שאתה יכול לראות את הכל ...אבל אז אינך מורשה
להיות מעורב... .רגשית ברצינות
.אז זו הטרגדיה של פורנוגרפיה
היא מנסה להיות מציאותית ככל האפשר
אבל היא צריכה לשמור על .המינימום של תמיכה פנטסמטית
...ובכן
ראיתי אותו לראשונה .באותו בוקר בלובי
הוא... הוא בדיוק נרשם למלון
והוא הלך אחרי הבל-בוי עם המטען שלו
.למעלית
...הוא
.הוא הביט בי כשהוא עבר על פני .רק מבט
.שום דבר יותר
אבל אני יכולתי בקושי
.לזוז
עיניים עצומה לרווחה" הוא סרט שיש בו" .שיעור מדויק להפליא על פנטסיה
,היא מספרת לו ,לא על עצמה בוגדת בו בפועל
אלא עליה מפנטזת על בגידה
,עם איזה קצין חיל הים .הם נפגשו בבית מלון וכן הלאה
כל הסרט הוא ניסיונו הנואש ,להדביק את הפנטסיה שלה
.שמסתיים בכישלון
,אנשים רבים לא אוהבים בטירה המסתורית של העשירים
,היכן שהם נפגשים לאורגיות שלהם .האורגיה הגדולה
,הם מתלוננים, האורגיה הזו סטרילית
,לחלוטין לא אטרקטיבית .ללא מתח ארוטי
.אבל אני חושב שזו הנקודה
חוסר האונים המוחלט הזה .של פנטסיות גבריות
הסרט הוא הסיפור על איך
הפנטסיה הגברית לא יכולה להשיג ,את הפנטסיה הנשית
כיצד יש יותר מדי תשוקה בפנטסיה הנשית
ואיך זהו האיום .על הזהות הגברית
היכן אנו מוצאים ?"היבט זה... ב"ורטיגו
,האין זה שב"ורטיגו", להיפך ?כל הפעילות היא בצד של סקוטי
,אבל אני חושב שדווקא בגלל זה .פעילותו היא מאוד אכזרית, משפילה
עליו למחוק לחלוטין
.את האישה כישות בעלת תשוקה
.זהו בשבילו התנאי לתשוקה
,הבה נשמיד את האישה"
הבה נדכא אותה כדי" ."שהפנטסיה שלי לבדה תשלוט
,הפתרון האחר הוא, כמובן ,הפתרון המזוכיסטי, שהוא
תן לי לשמור על מראית העין" .של האישה, דומינה, כבוס
אני מקבל את התפקיד הנחות שלי"
אבל בסתר אני האדון "
כי אני כותב את תרחיש" ".הנחיתות שלי
,אבל
.אני כן אוהבת אותך
,ואתה יודע
יש משהו חשוב מאוד .שאנחנו צריכים לעשות בהקדם האפשרי
?מה זה
.להזדיין
זה כאילו המרחב הנפשי הפנימי שלנו הוא פראי מדי
,ולפעמים אנחנו צריכים לעשות אהבה
לא כדי לקבל את הדבר האמיתי ,אלא כדי לברוח מהממשי
מהממשי המוגזם .שאנו פוגשים בפנטסיות שלנו
,אבל אתם יודעים מה? יש לנו גם .לא לשכוח... מ"לב פראי", בובי פרו
."תגידי "תזיין אותי
.ואז אני אעזוב !אין סיכוי. צא החוצה-
תגידי את זה! אני אקרע את !הלב המזוין שלך החוצה, ילדה
."תגידי "תזיין אותי
!"תגידי "תזיין אותי
.ואז אני אעזוב !"תגידי "תזיין אותי
!לחשי את זה. תגידי את זה
!תגידי את זה. תגידי את זה
."תגידי "תזיין אותי
."לחשי את זה. "תזיין אותי
בובי פרו נכנס לחדר שבו ,הנערה הצעירה
,בגילומה של לורה דרן, נחה .ולאט לאט הוא משתלט עליה
"...תזיין אותי, תזיין אותי, תזיין אותי"
.תזיין אותי
!יום אחד,מותק !אבל עכשיו אני חייב ללכת
.תשירי. אל תבכי
,בובי פרו, כביכול .משנה את הסגנון
פתאום הוא מאמץ פנים נחמדים, מנומסים, חייכנים
ואומר "אה, תודה על ההצעה, אבל ."אני חייב ללכת עכשיו, אולי ביום אחר
רק לעורר את הפנטסיה ולאחר מכן לדחות את המעשה
מביא להרס פסיכולוגי .מוחלט
זהו מקרה של אונס נפשי .שיכול להיות גרוע יותר מאונס פיזי
הנקודה היא האיזון השברירי
בין מציאות למימד הפנטסיה .בפעילות המינית שלנו
המורה לפסנתר" של מיכאל הנקה" הוא סיפורו של רומן בלתי אפשרי
,בין אישה בגיל העמידה הסובלת מטראומה עמוקה
.ותלמיד צעיר שלה
היא, באופן מסוים, אדם שעדיין לא עבר .סובייקטיבציה מבחינה מינית
היא חסרה את הקואורדינטות הפנטסמטיות .של התשוקה שלה
זה מסביר כמה ,סצנות מוזרות מאוד בסרט
כמו כשהיא הולכת לחנות פורנוגרפיה
,ולאחר מכן צופה בחדר סגור, קטן .בסצנה מתוך סרט פורנו
,הדרך שהיא צופה בזה, זה לא כדי להתגרות
.אלא היא מתבוננת בזה כתלמיד בבית ספר
היא פשוט מתבוננת בזה ,כדי לקבל את הקואורדינטות של התשוקות
.ללמוד איך לעשות את זה, איך להתרגש
,אחר כך הסר את כיסוי העיניים, בבקשה..."
ושב על הפנים שלי"
ותן לי אגרוף בבטן"
כדי להכריח אותי" ."לדחוף את הלשון שלי לאחוריך
הרעיון של פנטסיה בפסיכואנליזה .הוא מאוד מעורפל
,מצד אחד .יש לנו את ההיבט המרגיע של הפנטסיה
המורה לפסנתר" משחק עם ההיבט" .ההפוך של הפנטסיה
פנטסיה כהתפרצות של תשוקות .פראיות, בלתי נסבלות
מה שמצאנו באמצע הסרט ,הוא כנראה, ניתן לטעון
האקט מיני המדכא ביותר .בכל ההיסטוריה של הקולנוע
כאילו כדי להעניש אותה
,על גילוי הפנטסיה במכתבה אליו
הוא, פשוטו כמשמעו, מגלם את הפנטסיה שלה ,בדרך שהוא עושה איתה אהבה
מה שכמובן אומר .שהפנטסיה אבודה עבורה
,כאשר פנטסיה מתפוררת ,אתה לא מקבל את המציאות
אתה מקבל ממשי מסויט
טראומטי מדי מכדי שיחווה .כמציאות רגילה
.זו תהיה הגדרה אחרת של סיוט
.גיהינום הוא כאן
,גן עדן, לפחות גן עדן מעוות זה .הוא גיהינום
.תפסיק, בבקשה
אי אפשר כאן רק לשפוך החוצה ,את המים המלוכלכים
,את כל הפנטסיות הסוטות ,המוגזמות האלה וכן הלאה
,ורק לשמור את התינוק הבריא, הנקי
,נורמלי, סטרייט או אפילו הומוסקסואל ,לא משנה
.אבל איזה מין נורמלי, פוליטיקלי קורקט
.אתה לא יכול לעשות את זה
מה אם נזרוק את התינוק ?ונשמור רק את המים המלוכלכים
:ונגדיר זאת כבעיה .איך להתמודד עם מים מלוכלכים
ולעשות קצת סדר .במים המלוכלכים של הפנטסיות
זה אני חושב בדיוק מה שקורה .למשל ב"כחול" של קישלובסקי
?במהלך... היית בהכרה
...צר לי להודיע ​​לך
?האם את יודעת
...בעלך
.מת בתאונה
.וודאי לא היית בהכרה
?אנה
.כן, גם הבת שלך
,אתה יכול לארגן, אנשים עושים את זה .את חייך באבל על האובייקט האבוד
ג'ולי, ב"כחול", מגלה
שבעלה לא היה .מה שהיא חשבה שהוא
,שהוא רימה אותה .שהייתה לו מאהבת ושהיא בהריון
,זהו האובדן המפחיד ביותר
שבו כל הקואורדינטות .של המציאות שלך מתפוררות
.הבעיה היא איך לשקם את עצמך
,בסצנה קצרה ונפלאה ,הגיבורה של "כחול", לאחר שחזרה הביתה
מוצאת שם על הרצפה
,שגר של עכברים שזה עתה נולדו .זוחלת סביב אמם
.סצנה זו מפחידה אותה
היא חשופה במידה מוגזמת .לחיים בחוסר המשמעות האכזרי שלהם
מה שהיא מצליחה לעשות בסוף
הוא להשיג ריחוק מתאים .כלפי המציאות
זה מה שקורה בצילום המעגלי המפורסם
,שבו אנו עוברים מהפנים של ג'ולי .בזמן שהיא עושה אהבה
השעיה קסומה זו ,של מגבלות זמן ומרחב
,ציפה חופשית זו במרחב הפנטסיה
...אינה מרחיקה אותנו מהמציאות
אם אין לי אהבה
היא מאפשרת לנו... .להתקרב אל המציאות
אני כלום
היא מסמנת את הקואורדינטות
מה שמאפשר לה לחוות .את המציאות שלה שוב כמשמעותית
,כאילו הלקח הוא ,לא רק לגברים אלא גם לנשים
,שאתה יכול לקיים יחסי מין, יחסים מיניים
.רק באמצעות התמיכה של הפנטסיה
,הבעיה כמובן היא ?האם הפנטסיה הזו מוקמת מחדש
האם זהו האופק האולטימטיבי ?של החוויה שלנו
התפקוד של מוסיקה כאן ,הוא בדיוק זה של פטיש
של איזו נוכחות מרתקת
שתפקידה הוא .להסתיר את התהום של החרדה
מוסיקה כאן היא מה ,שעל פי מרקס היא הדת
.סוג של אופיום להמונים
,אופיום שצריך להרדים אותנו ,להכניס אותנו לסוג של אושר עילאי שקרי
אשר מאפשר לנו להימנע .מהתהום של חרדה בלתי נסבלת
,אנו רואים את ג'ולי בוכה .אבל דרך זכוכית
,זכוכית זו מייצגת, אני חושב .את הפנטסיה המוקמת מחדש
,אלה, אני מתפתה לומר .דמעות של אושר
אני יכול להתאבל עכשיו כי" ."זה כבר לא משפיע עליי באופן מיידי
,כחול" מציע איחוד מיסטי זה"
,פנטסיה מחודשת .כמקיים את היחס שלנו אל העולם
אבל המחיר שאנחנו משלמים הוא
שאיזה רגע אותנטי קיצוני של קבלת החרדה
כמונחת בבסיסו .של המצב האנושי הולך לאיבוד
אם בכלל, חרדה ברמה הקולית
.היא שתיקה
.זו דממה. זו זעקה אילמת
,ב"ציפורים" של היצ'קוק
,כאשר האם ,כמובן, מי אם לא האם
,מוצאת את השכן המת ,עיניו נוקרו על ידי הציפורים
,היא צועקת, אבל הצעקה .פשוטו כמשמעו, נשארת תקועה בגרונה
אם נחזור מהקולנוע ,לחיים האמיתיים כביכול
הלקח האולטימטיבי של פסיכואנליזה
הוא שבדיוק אותו דבר נכון ,לגבי חווית החיים האמיתיים שלנו
.שרגשות כשלעצמם מטעים
,אין רגשות מסוימים, מזויפים במיוחד ,כי, כפי שפרויד טוען ממש
הרגש היחיד שאינו מוליך שולל .הוא חרדה
.כל הרגשות האחרים הם מזויפים
,אז, כמובן, הבעיה כאן היא האם אנחנו מסוגלים
,לפגוש בקולנוע את רגש החרדה
?או האם קולנוע כשלעצמו הוא מזויף
:בימוי סופי פינס
:הגשה סלבוי זיזק
:תרגום BoAzB